Проект вносять народні депутати України

Д.Є. Добродомов
(посвідчення № 313)

Б.М.  Матківський
      (посвідчення № 319)

                                                 О.С. Мусій
(посвідчення № 322)

А.Ф. Антонищак
(посвідчення № 103)

Закон УкраЇни

Про професійну освіту в Україні
_____________________
Цей Закон визначає правові, організаційні та фінансово-економічні засади функціонування і розвитку системи професійної освіти в Україні, створення умов для професійної самореалізації особистості та задоволення потреби ринку праці, суспільства та держави у кваліфікованих кадрах.

Розділ I
ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ
Стаття 1. Визначення термінів
У цьому Законі терміни вживаються у такому значенні:
1)	професійно-технічна (професійна освіта) – освітня система, яка є складовою системи освіти України. Професійно-технічна освіта є комплексом педагогічних та організаційно-управлінських заходів, спрямованих на забезпечення оволодіння громадянами знаннями, уміннями і навичками в обраній ними галузі професійної діяльності, розвиток компетентності та професіоналізму, виховання загальної і професійної культури. Професійно-технічна (професійна) освіта здобувається у професійно-технічних (професійних) навчальних закладах. 
Поняття «професійно-технічна освіта» та «професійна освіта» у цьому Законі є тотожними і вживаються в одному і тому ж значенні;
2)	автономія закладу професійно-технічної освіти – самостійність, незалежність і відповідальність закладу професійної освіти у прийнятті рішень стосовно розвитку академічних свобод, організації освітнього процесу, змісту освітньої діяльності, внутрішнього управління, економічної та іншої діяльності, самостійного добору і розстановки кадрів у межах, установлених цим Законом;
2) заклади професійно-технічної (професійної) освіти – професійні навчальні заклади різних типів та форм власності, в яких основним видом діяльності є надання освіти за державними освітніми стандартами з конкретних професій  та акредитованими освітніми програмами;
3) інформальне професійне навчання – спонтанний безсистемний процес набуття професійних знань, умінь і навичок (кваліфікацій), не регламентований навчальними планами і програмами, строком, методами та формами навчання;
4) неформальне професійне навчання – процес набуття кваліфікації або професійної компетентності відповідно до вимог професійних стандартів та/або вимог роботодавця, що не регламентований місцем, строком і формами навчання;
5) кваліфікація професійної освіти – офіційний результат оцінювання і визнання уповноваженою установою рівня кваліфікації та професійної компетентності (результатів навчання) за  стандартами професійної освіти;
6) освітня програма – система освітніх компонентів на відповідному рівні професійної освіти в межах професії (групи професій), спеціальності чи галузі професійної діяльності, що визначає вимоги до рівня освіти осіб, які можуть розпочати навчання за такою програмою, перелік навчальних дисциплін і логічну послідовність їх вивчення, обсяг навчального навантаження, необхідний для виконання програми, а також очікувані результати навчання (компетентності), якими повинні оволодіти особи, які здобувають кваліфікацію відповідного рівня професійної освіти;
7) професійне навчання – процес цілеспрямованого здобуття особами певного рівня кваліфікації та професійної компетентності відповідного рівня професійної освіти;
8) стейкхолдери професійної освіти – фізичні та/або юридичні особи, що зацікавлені у розвитку системи професійної освіти, мережі або окремих закладів професійної освіти та можуть впливати на систему або зазнають її впливу;
9) формальне професійне навчання – процес навчання, що регламентований вимогами державних стандартів професійної освіти, місцем, строком, методами та формами навчання і передбачає видачу документів державного зразка про професійну освіту у разі успішного його завершення.
Стаття 2. Законодавство України про професійно-технічну освіту
1. Законодавство України про професійно-технічну освіту базується на Конституції України і складається із Закону України "Про освіту", цього Закону, інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.
2. Якщо міжнародними договорами України, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством про професійну освіту, застосовуються правила міжнародних договорів.

Стаття 3. Завдання Закону України "Про професійну освіту в Україні"
Завданням цього Закону є регулювання суспільних відносин в галузі професійно-технічної освіти з метою:
забезпечення громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, права на здобуття професійно-технічної освіти відповідно до їх покликань, інтересів і здібностей, перепідготовку та підвищення кваліфікації;
задоволення потреб економіки країни у кваліфікованих і конкурентоспроможних на ринку праці робітниках;
сприяння в реалізації державної політики зайнятості населення;
забезпечення необхідних умов функціонування і розвитку установ професійно-технічної освіти та професійно-технічних навчальних закладів різних форм власності та підпорядкування.
Стаття 4. Мета та завдання професійної освіти в Україні 
1. Метою професійної освіти є формування кваліфікованого кадрового потенціалу для задоволення потреб суспільства, ринку праці і держави шляхом створення умов для набуття знань, умінь, навичок і компетентностей у сфері професійної діяльності особистості упродовж життя відповідно до її покликання, інтересів і здібностей.
2. Професійна освіта реалізується на принципах: 
автономності;
взаємозв’язку теорії та практики;
відкритості;
гуманності;
демократичності;
доброчесності;
довіри;
доступності;
єдності і наступності системи освіти;
єдності навчання, виховання та розвитку;
інтеграції з наукою і виробництвом;
індивідуального та творчого розвитку особистості;
поваги до особистості; 
рівноправності;
самоврядування, 
справедливості;
незалежності від політичних партій, громадських і релігійних організацій (крім закладів професійної освіти, заснованих релігійними організаціями).
3. Завданнями професійної освіти є:
забезпечення реалізації конституційного права осіб на професійну освіту, здобуття професії (групи професій), спеціальності відповідно до власних інтересів, здібностей та можливостей;
задоволення потреб (вимог) ринку праці національної економіки у кваліфікованих кадрах;
формування та розвиток в осіб знань, умінь, навичок, професійних та загальних компетентностей, необхідних для трудової діяльності за певною професією (групою професій), спеціальністю;
забезпечення конкурентоздатності та мобільності осіб на ринку праці;
створення умов для професійного розвитку особистості упродовж життя з метою отримання та/або визнання професійних кваліфікацій;
інтеграція у світовий і європейський освітній простір;
розвиток кадрового потенціалу української промисловості;
підвищення престижу професійно-технічної освіти в українському суспільстві.

Стаття 5. Право на здобуття професійно-технічної освіти
1. Громадяни України мають рівні права на здобуття професійно-технічної освіти відповідно до своїх здібностей та інтересів. Обмеження допускаються за медичними та віковими показниками, а також показниками професійної придатності, що визначаються Кабінетом Міністрів України.
2. Професійно-технічна освіта здобувається громадянами України в державних і комунальних професійно-технічних навчальних закладах безоплатно, за рахунок держави, а у державних та комунальних акредитованих вищих професійно-технічних навчальних училищах та центрах професійної освіти - у межах державного замовлення безоплатно, на конкурсній основі.
3. Громадяни України мають право:
безоплатно здобувати вперше професійну освіту в державних і комунальних закладах професійної освіти на конкурсній основі на кожному освітньо-кваліфікаційному рівні за кошти державного або місцевого бюджету;
здійснювати навчання упродовж життя за рахунок інших не заборонених законом джерел фінансування. 
4. Громадяни України мають право безоплатно здобувати професійну освіту за іншою професією (групою професій), спеціальністю у державних та комунальних закладах професійної освіти, якщо за станом здоров’я вони втратили можливість виконувати роботу за отриманою раніше кваліфікацією, що підтверджується висновком медико-соціальної експертної комісії, та в інших передбачених законодавством випадках.
5. Іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються правом на здобуття професійно-технічної освіти нарівні з громадянами України.
6. Інші іноземці та особи без громадянства оплачують своє навчання, якщо інше не передбачене законодавством або міжнародними договорами України.
7. Громадяни, які мають базову загальну середню освіту, можуть одночасно із набуттям професії здобувати повну загальну середню освіту у професійно-технічному навчальному закладі або в іншому навчальному закладі.
8. Громадяни, які за станом здоров'я, сімейними обставинами, а також з інших поважних причин не можуть одночасно із набуттям професії здобувати повну загальну середню освіту або не мають базової загальної середньої освіти, особи, які потребують соціальної допомоги і реабілітації, можуть здобувати робітничу кваліфікацію з професій, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Стаття 6. Мова навчання у закладах професійної освіти
1. Мовою навчання у закладах професійної освіти є державна мова.
2. Громадянам України, які належать до національних меншин, гарантується право на навчання рідною мовою чи на вивчення рідної мови у державних і комунальних закладах освіти.
3. Заклади професійної освіти або їхні структурні підрозділи, утворені на території України іноземними державами, а також заклади професійної освіти приватної форми власності мають право вільного вибору мови навчання із забезпеченням при цьому вивчення особами, які навчаються у таких закладах, державної мови як окремої навчальної дисципліни.
4. Держава сприяє вивченню мов міжнародного спілкування у державних і комунальних закладах освіти. Заклади професійної освіти можуть утворювати групи з навчанням іноземними мовами.
5. Мовні права у сфері професійної освіти та принципи їх реалізації визначаються Законом України “Про засади державної мовної політики”.

Розділ II 
УПРАВЛІННЯ ТА ОРГАНІЗАЦІЯ ПРОФЕСІЙНО-ТЕХНІЧНОЇ ОСВІТИ
Стаття 7.  Суб’єкти управління у сфері професійної освіти
1. Управління у сфері професійної освіти здійснюється на принципах законності, демократії, автономності, прозорості, відповідальності, соціального та державно-приватного партнерства.
2. Управління у сфері професійної освіти у межах своїх повноважень здійснюється:
Кабінетом Міністрів України;
центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти;
центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ, організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов’язану з наданням таких послуг, на підставі ліцензій, виданих у визначеному законодавством порядку, та видають документи про освіту державного зразка, незалежно від їх підпорядкування і форми власності;
іншими центральними органами виконавчої влади;
місцевими органами виконавчої влади і органами місцевого самоврядування;
засновниками закладів професійної освіти;
громадськими об’єднаннями закладів професійної освіти;
роботодавцями, їх організаціями і об’єднаннями.
3. Засади управління закладом професійної освіти, що впливають на процес прийняття управлінських рішень, ґрунтуються на партнерстві засновника такого закладу, органів управління професійною освітою, органів місцевого самоврядування, організацій громадянського суспільства, організацій (об’єднань) роботодавців, органів батьківського та студентського самоврядування. 
4. Заклади професійної освіти державної, комунальної та приватної форми власності мають рівні права у провадженні освітньої та інших передбачених законодавством видів діяльності. 

Стаття 8. Повноваження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти
1. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти:
формує стратегічні напрями розвитку та удосконалення професійної освіти, забезпечує взаємодію з іншими галузями освіти;
безпосередньо або через уповноважений ним орган здійснює права засновника, передбачені цим та іншими законами України, стосовно закладів професійної освіти державної форми власності, зокрема приймає рішення про їх створення, реорганізацію чи ліквідацію;
формує мережу закладів професійної освіти державної та комунальної форми власності відповідно до пропозицій органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування;
розробляє пропозиції щодо обсягу освітньої субвенції, державного фінансування професійної освіти та стипендіального фонду для підготовки кваліфікованих кадрів за участю заінтересованих центральних та місцевих органів виконавчої влади та роботодавців, їх організацій і об’єднань, регіональних рад стейкхолдерів професійної освіти;
розподіляє освітню субвенцію, державне фінансування професійної освіти та стипендіального фонду;
подає центральному органові виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державного замовлення, пропозиції щодо показників державного замовлення (фінансування) на підготовку кваліфікованих кадрів з урахуванням середньострокового прогнозу потреби у  кадрах професійної освіти на ринку праці та обсягу видатків Державного бюджету України на зазначені цілі;
подає разом з центральним органом виконавчої влади, відповідальним за здійснення економічної політики, на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо державних пріоритетів у підготовці кадрів з професійною освітою, підвищення їх кваліфікації та перепідготовки;
затверджує за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади типові умови прийому до закладів професійної освіти незалежно від форми власності та підпорядкування;
розробляє разом із заінтересованими центральними органами виконавчої влади ліцензійні умови провадження освітньої діяльності закладів освіти та подає їх в установленому порядку на затвердження Кабінету Міністрів України;
здійснює ліцензування освітньої діяльності закладів освіти;
реалізує функції органу управління, у підпорядкуванні якого перебувають заклади професійної освіти;
управляє державним майном підпорядкованих закладів професійної освіти;
погоджує призначення керівників структурних підрозділів місцевих органів виконавчої влади, яким делеговані повноваження у сфері професійної освіти;
організує інформаційне забезпечення та статистичний облік у сфері професійної освіти;
забезпечує у співпраці з Національною академією педагогічних наук України наукове і методичне забезпечення функціонування закладів професійної освіти;
організує науково-методичне забезпечення професійної освіти, формує програми з упровадження у навчально-виробничий процес досягнень науки, техніки, передового досвіду, інноваційних методик і педагогічних технологій та здійснює на конкурсній основі розподіл коштів державного бюджету для їх реалізації;
формує разом із заінтересованими центральними органами виконавчої влади вимоги до забезпечення якості професійної освіти та акредитації незалежних установ оцінювання якості професійної освіти;
організує дослідно-експериментальну, експериментальну та інноваційну діяльність у сфері професійної освіти та її фінансування;
аналізує роботу закладів професійної освіти та здійснює контроль щодо дотримання ними вимог законів та інших нормативно-правових актів;
визначає разом із заінтересованими центральними та місцевими органами виконавчої влади вимоги щодо створення комунальних закладів професійної освіти;
затверджує типові статути закладів професійної освіти;
затверджує за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади порядок проведення конкурсу щодо зайняття посади керівника державного та комунального закладу професійної освіти;
затверджує типову форму контракту з керівником державного та комунального закладу професійної освіти;
затверджує положення про дуальну форму професійної освіти;
затверджує методику і порядок розроблення стандартів професійної освіти;
затверджує за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади стандарти професійної освіти;
установлює за погодженням з центральними органами виконавчої влади, до сфери управління яких належать заклади професійної освіти, порядок і періодичність підтвердження кваліфікації (сертифікації), а також критерії відповідності педагогічних працівників вимогам щодо провадження педагогічної діяльності;
формує державну систему підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації педагогічних працівників і працівників, які мають повноваження у сфері управління  професійною освітою;
забезпечує ведення та функціонування державних електронних баз даних у сфері професійної освіти;
організує міжнародну співпрацю у сфері професійної освіти;
здійснює відповідно до закону інші повноваження у сфері професійної освіти.
Стаття 9. Повноваження міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані професійно-технічні навчальні заклади
1. До повноважень міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані професійно-технічні навчальні заклади, належать:
організація здійснення державної політики в галузі професійно-технічної освіти у підпорядкованих професійно-технічних навчальних закладах;
визначення перспектив та напрямів розвитку підпорядкованих професійно-технічних навчальних закладів;
створення, реорганізація, ліквідація підпорядкованих професійно-технічних навчальних закладів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України;
визначення разом з відповідними всеукраїнськими об'єднаннями обласних організацій обсягів підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації робітників у підпорядкованих професійно-технічних навчальних закладах;
організація та здійснення контролю за дотриманням законів та інших нормативно-правових актів щодо соціального захисту працівників, студентів у підпорядкованих професійно-технічних навчальних закладах;
розпорядження державним майном, що перебуває у користуванні підпорядкованих професійно-технічних навчальних закладів;
організація інформаційного забезпечення та статистичного обліку, науково-методичного забезпечення, впровадження у навчально-виробничий процес досягнень науки, техніки, нових технологій, передового досвіду та інноваційних педагогічних технологій у підпорядкованих професійно-технічних навчальних закладах;
здійснення матеріально-технічного, фінансового забезпечення підпорядкованих професійно-технічних навчальних закладів, організація роботи з професійної орієнтації, професійних консультацій, професійного добору.
2. Інші повноваження міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані професійно-технічні навчальні заклади, визначаються положеннями про них, що затверджуються у встановленому порядку.

Стаття 10. Повноваження Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у галузі управління професійно-технічною освітою
1. До повноважень Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у галузі управління професійно-технічною освітою належать:
створення відповідно республіканського, обласних, Київського та Севастопольського міських органів управління професійно-технічною освітою;
організація здійснення державної політики в галузі професійно-технічної освіти, розроблення стратегії розвитку професійно-технічних навчальних закладів, забезпечення виконання навчальними закладами, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування законів та інших нормативно-правових актів щодо професійно-технічної освіти на відповідній території;
здійснення контролю за дотриманням вимог державних стандартів професійно-технічної освіти професійно-технічними навчальними закладами, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що мають державну ліцензію на здійснення такої діяльності;
загальне управління навчально-виробничою, навчально-виховною, навчально-методичною, фінансово-економічною, господарською діяльністю державних професійно-технічних навчальних закладів, консультування, подання методичної допомоги навчальним закладам інших форм власності та підпорядкування;
проведення ліцензійної та атестаційної експертизи професійно-технічних навчальних закладів, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності та підпорядкування, що провадять діяльність у галузі професійно-технічної освіти;
визначення за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти обсягів підготовки кваліфікованих робітників відповідно до потреб ринку праці, сприяння працевлаштуванню випускників професійно-технічних навчальних закладів;
організація навчально-методичного забезпечення підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації робітників, інформаційного забезпечення та статистичного обліку в професійно-технічних навчальних закладах;
організація роботи з професійної орієнтації, професійних консультацій, професійного добору;
організація та здійснення контролю за дотриманням законів та інших нормативно-правових актів щодо соціального захисту працівників, студентів системи професійно-технічної освіти на відповідній території;
організація і проведення конкурсів на заміщення вакантних посад директорів професійно-технічних навчальних закладів державної форми власності та подання за їх результатами кандидатур на призначення відповідно до статті 24 цього Закону;
проведення атестації директорів професійно-технічних навчальних закладів державної форми власності у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти;
подання центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти, пропозицій щодо формування мережі професійно-технічних навчальних закладів;
погодження положення про структурний підрозділ юридичної особи, який має здійснювати діяльність у сфері професійно-технічної освіти;
здійснення контролю за виконанням керівниками професійно-технічних навчальних закладів своїх обов’язків за трудовим договором (контрактом);
здійснення у межах своїх повноважень контролю за працевлаштуванням випускників професійно-технічних навчальних закладів, підготовка яких проводилася за державним замовленням;
забезпечення зберігання установчих документів професійно-технічних навчальних закладів, рішень та протоколів засідань їх виконавчих органів;
інші повноваження відповідно до закону.
2. Положення про республіканський Автономної Республіки Крим, обласні, Київський та Севастопольський міські органи управління професійно-технічною освітою затверджується Кабінетом Міністрів України.
Стаття 11. Повноваження засновника закладу професійної освіти 
1. Засновниками закладу професійної освіти можуть бути:
центральні органи виконавчої влади;
Рада Міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міська державна адміністрація; 
органи місцевого самоврядування;
фізичні та/або юридичні особи, рішенням та за рахунок майна яких засновано заклад професійної освіти. 
2. Права засновника, передбачені цим Законом, набуваються також на підставах, передбачених цивільним законодавством.
3. Повноваження засновника закладу професійної освіти, порядок прийняття ним рішень визначаються та реалізуються відповідно до законодавства і статуту закладу професійної освіти.
4. Засновник закладу професійної освіти:
затверджує статут закладу професійної освіти, вносить до нього в установленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти, порядку зміни та доповнення;
визначає основні напрями діяльності закладу професійної освіти і порядок їх реалізації;
приймає рішення про створення, реорганізацію або ліквідацію закладу професійної освіти;
організовує і проводить конкурс на заміщення вакантних посад керівників закладів професійної освіти та призначає керівника закладу професійної освіти, укладає з ним контракт, звільняє його з посади (зокрема, за вмотивованим поданням наглядової ради закладу професійної освіти); 
бере участь в управлінні закладом професійної освіти відповідно до закону в порядку, визначеному статутом закладу професійної освіти;
здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю закладу професійної освіти;
здійснює фінансові та майнові внески до статутного капіталу закладу професійної освіти в порядку, визначеному законом (Господарським Кодексом України) і статутом закладу професійної освіти;
здійснює інші повноваження, передбачені законодавством.
5. Засновник (засновники) закладу професійної освіти або уповноважений ним (ними) орган може (можуть) делегувати окремі свої повноваження керівникові або іншому органу управління закладом професійної освіти.

Стаття 12. Діяльність роботодавців, їх організацій та об’єднань у сфері професійної освіти
1. Роботодавці, їх організації та об’єднання беруть участь у:
фінансування окремих закладів професійної освіти з використанням механізму приватного замовлення на навчання студентів;
реалізації державної політики у сфері професійної освіти, розробленні проектів законодавчих, інших нормативно-правових актів, державних програм;
проведенні моніторингу, аналізу і прогнозуванні потреб у кваліфікованих кадрах на ринку праці;
визначенні обсягу та напрямів професійної підготовки у закладах професійної освіти;
удосконаленні та створенні матеріально-технічної бази закладів професійної освіти, наданні фінансової допомоги для забезпечення діяльності та розвитку закладів професійної освіти;
формуванні змісту стандартів професійної освіти;
проведенні кваліфікаційної атестації випускників закладів професійної освіти;
здійсненні громадського контролю за якістю професійної освіти і навчання;
працевлаштуванні випускників закладів професійної освіти;
організації стажування та підвищення кваліфікації педагогічних працівників закладів професійної освіти;
співпраці із закладами професійної освіти з питань стажування та підвищення кваліфікації педагогічних працівників.
2. Представники роботодавців, їх організацій та об’єднань:
включаються до складу колегіальних органів, що здійснюють процедури ліцензування закладів професійної освіти за відповідними напрямами і акредитації освітніх програм;
входять до складу наглядових рад та кваліфікаційних комісій закладів професійної освіти;
погоджують освітньо-кваліфікаційні характеристики випускників закладів професійної освіти;
надають фінансову підтримку закладам професійної освіти;
беруть участь у формуванні показників державного замовлення на підготовку кваліфікованих кадрів з професійною освітою.

Стаття 13. Участь підприємств, установ та організацій  у сфері професійної освіти
Підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і підпорядкування беруть участь у реалізації державної політики у сфері професійної освіти шляхом:
здійснення навчання найманих працівників безпосередньо на виробництві та/або на договірній основі у закладах професійної освіти, у тому числі з використанням механізму приватного замовлення;
забезпечення проходження професійно-практичної підготовки студентів, курсантів, слухачів закладів професійної освіти;
участі в організації дуального навчання;
забезпечення працевлаштування випускників закладів професійної освіти відповідно до укладених договорів, здійснення заходів щодо їх адаптації та закріплення на робочих місцях;
надання можливості проходження стажування педагогічних працівників закладів професійної освіти безпосередньо на виробництві, у сфері торгівлі і послуг, зокрема з метою ознайомлення із сучасним обладнанням, технікою та сучасними технологіями;
сприяння модернізації матеріально-технічної бази закладів професійної освіти та інвестування у здійснення професійної підготовки кваліфікованих робітників та молодших спеціалістів для потреб ринку праці;
участі у кваліфікаційній атестації випускників закладів професійної освіти;
здійснення громадського контролю за якістю професійної освіти;
надання фінансової підтримки закладам професійної освіти;
сприяння розвиткові професійної освіти іншими не забороненими законодавством способами.
Стаття 14. Державний нагляд (контроль) у галузі професійно-технічної освіти
Державний нагляд (контроль) у галузі професійно-технічної освіти здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, та органами управління освітою. Повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, визначаються Законом України "Про освіту".

Стаття 15. Нормотворчість в галузі професійно-технічної освіти
Нормативно-правові акти в галузі професійно-технічної освіти розробляються для забезпечення реалізації державної політики у цій галузі.

Розділ IІI 
СТРУКТУРА ТА СИСТЕМА
ПРОФЕСІЙНОЇ ОСВІТИ В УКРАЇНІ

Стаття 16. Система професійно-технічної освіти
Система професійно-технічної освіти складається з професійно-технічних навчальних закладів незалежно від форм власності та підпорядкування, що проводять діяльність у галузі професійно-технічної освіти, навчально-методичних, науково-методичних, наукових, навчально-виробничих, навчально-комерційних, видавничо-поліграфічних, культурно-освітніх, фізкультурно-оздоровчих, обчислювальних та інших підприємств, установ, організацій та органів управління ними, що здійснюють або забезпечують підготовку кваліфікованих робітників.
Стаття 17. Види та форми професійної освіти
1. Видами професійної освіти є:
первинна професійна підготовка – отримання професії чи спеціальності певного освітньо-професійного ступеня у закладах професійної освіти, яку особи здобувають вперше;
професійна перепідготовка – отримання іншої професії чи спеціальності особами, які вже здобули певний ступінь професійної освіти за професією чи спеціальністю;
підвищення кваліфікації – професійне навчання осіб для здобуття ними кваліфікації на вищих освітньо-кваліфікаційних рівнях;
короткострокове професійне навчання – здобуття особами професійних знань, умінь і навичок, розширення, удосконалення, спеціалізація наявної кваліфікації у формі практикумів, семінарів, курсів, тренінгів, стажування тощо.
2. Формами здобуття професійної освіти є денна, вечірня (змінна), очно-заочна, дистанційна, дуальна, індивідуальна, екстернатна, з відривом і без відриву від виробництва, шляхом наставництва безпосередньо на підприємствах, в установах та організаціях. Форми професійної освіти в межах навчального процесу можуть бути поєднані.
3. Професійна освіта передбачає професійно-теоретичну, професійно-практичну підготовку та включає загальнопрофесійну, загальноосвітню, фізичну, військову, медичну, мистецьку, педагогічну та інші види підготовки, в тому числі діагностику професійної придатності.

Стаття 18.  Рівні та ступені професійної освіти  
1. Структура професійної освіти складається з освітньо-кваліфікаційних рівнів та освітньо-професійних ступенів професійної освіти.
2. Професійна освіта включає такі освітньо-кваліфікаційні рівні:
перший – відповідає першому кваліфікаційному рівню Національної рамки кваліфікацій і передбачає здобуття освітньої кваліфікації, що підтверджує здатність особи виконувати прості завдання під безпосереднім керівництвом у типових ситуаціях у чітко визначеній структурованій сфері роботи з використанням простих інструментів. Кваліфікації першого освітньо-професійного рівня ґрунтуються на елементарних фактологічних знаннях;
другий – відповідає другому кваліфікаційному рівню Національної рамки кваліфікацій і передбачає здобуття освітньої кваліфікації, що підтверджує здатність  особи виконувати типові нескладні завдання за визначеними правилами та інструкціями під керівництвом у різних типових ситуаціях з використанням інструментів у чітко визначеній структурованій сфері роботи, а також спроможність оцінювати результати виконання завдань відповідно до установлених критеріїв та індивідуальну відповідальність. Кваліфікації другого освітньо-професійного рівня ґрунтуються на базових фактологічних знаннях, набутих у процесі навчання та/або трудової діяльності;
третій – відповідає третьому кваліфікаційному рівню Національної рамки кваліфікацій і передбачає здобуття освітньої кваліфікації, що підтверджує здатність  особи до самостійного виконання виробничих завдань середньої складності у різних ситуаціях, шляхом вибору і застосування основних методів, інструментів, матеріалів та інформації за визначеними алгоритмами, встановленими нормами часу і якості, під мінімальним керівництвом з повною відповідальністю за результати виконання завдань та вмінням оцінювати результати виконання завдань відповідно до критеріїв. Кваліфікації третього освітньо-професійного рівня потребують наявності загальних систематизованих знань та розуміння основних (загальних) принципів, процесів і понять у навчанні та професійній діяльності;
 четвертий – відповідає четвертому кваліфікаційному рівню Національної рамки кваліфікацій і передбачає здобуття освітньої кваліфікації, що підтверджує здатність  особи до самостійного виконання спеціалізованих виробничих завдань у певній галузі професійної діяльності, зокрема в нестандартних ситуаціях, що передбачає самостійне прийняття рішень та відповідальність за результати власної професійної діяльності, планування власної роботи, організацію, контроль, оцінювання та коригування роботи інших, в обмеженому контексті, з обмеженою відповідальністю за результати роботи інших. Кваліфікації четвертого освітньо-професійного рівня потребують наявності спеціалізованих фактологічних та теоретичних знань, набутих у процесі навчання та/або професійної діяльності, а також розуміння принципів, методів, процесів у професійній діяльності;
п’ятий – відповідає п’ятому кваліфікаційному рівню Національної рамки кваліфікацій і передбачає здобуття освітньої кваліфікації, що підтверджує здатність  особи до виконання типових спеціалізованих завдань у певній галузі професійної діяльності, пов’язаних з виконанням виробничих завдань підвищеної складності та/або здійсненням обмежених управлінських функцій, що характеризуються певною невизначеністю умов та потребують застосування положень і методів відповідної науки, що включають планування, зокрема розподіл ресурсів, аналіз, контроль та оцінювання власної роботи та роботи інших осіб. Кваліфікації п’ятого освітньо-професійного рівня потребують наявності широких спеціалізованих фактологічних та теоретичних знань, набутих у процесі навчання та/або професійної діяльності, розуміння (усвідомлення) рівня таких знань. 
2. Освітні програми кожного освітньо-кваліфікаційного рівня формують здатність особи до подальшого навчання. 
3. Здобуття професійної освіти на кожному освітньо-кваліфікаційному рівні передбачає успішне виконання особою відповідної освітньої програми, що є підставою для встановлення відповідності її кваліфікації певному освітньо-професійному ступеню:
кваліфікованого робітника – освітньо-професійний ступінь, що здобувається особою на одному чи кількох (з першого по четвертий) освітньо-кваліфікаційних рівнях професійної освіти і встановлюється в результаті успішного виконання відповідних освітніх професійних програм; 
молодшого спеціаліста – освітньо-професійний ступінь, що здобувається особою на п’ятому освітньо-кваліфікаційному рівні професійної освіти і встановлюється в результаті успішного виконання  відповідної освітньої професійної програми.

Стаття 19. Документи про професійну освіту
1. Документ про професійну освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію щодо професійної кваліфікації.
2. Установлюються такі види документів, що підтверджують здобуття особою професійної освіти та професійної кваліфікації за певними освітньо-кваліфікаційними рівнями та освітньо-професійними ступенями:
диплом молодшого спеціаліста;
диплом кваліфікованого робітника;
свідоцтво кваліфікованого робітника;
сертифікат про професійне навчання.
3. Зразки документів про професійну освіту державного зразка затверджуються Кабінетом Міністрів України.
4. Заклад професійної освіти має право видавати документи про професійну освіту державного зразка тільки за акредитованими освітніми програмами.
5. За неакредитованими освітніми програмами (в тому числі короткострокового професійного навчання) заклад професійної освіти має право видавати документи про професійну освіту власного зразка.
6. Документи про професійну освіту для осіб, які навчалися за рахунок коштів державного або місцевого бюджету, виготовляються за рахунок коштів відповідних бюджетів. 
7. Особи, які успішно завершили відповідну освітню програму строком десять місяців і більше, що відповідає освітньо-професійному ступеню “кваліфікований робітник”, отримують диплом кваліфікованого робітника.
8. Особи, які успішно завершили відповідну освітню програму строком менше десяти місяців, що відповідає освітньо-професійному ступеню “кваліфікований робітник”, або які були відраховані до завершення повного курсу навчання, передбаченого навчальним планом, але здобули освітню кваліфікацію за результатами проміжної кваліфікаційної атестації, отримують свідоцтво кваліфікованого робітника.
9. Особи, які успішно завершили відповідну освітню програму, що відповідає освітньо-професійному ступеню “молодший спеціаліст”, отримують диплом молодшого спеціаліста.
10. Особи, які в закладах професійної освіти культурно-мистецького спрямування успішно завершили відповідну освітню програму, що відповідає освітньо-професійному ступеню “молодший спеціаліст”, отримують диплом молодшого спеціаліста з правом викладання за відповідною спеціальністю.
11. Особи, які успішно завершили короткострокове професійне навчання з метою здобуття професійних знань, умінь і навичок, розширення, удосконалення, спеціалізації наявної кваліфікації у формі практикумів, семінарів, курсів, тренінгів, стажування, отримують сертифікат про професійне навчання.
12. Особи, які здобули загальну середню освіту отримують відповідний документ встановленого зразка.
Розділ IV 
ПРОФЕСІЙНО-ТЕХНІЧНІ НАВЧАЛЬНІ ЗАКЛАДИ

Стаття 20. Визначення професійно-технічного навчального закладу
Професійно-технічний навчальний заклад (заклад професійної освіти) – це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров'я.

Стаття 21. Принципи діяльності та основні завдання закладу професійної освіти
Заклад професійної освіти провадить свою діяльність на принципах:
автономії та самоврядування;
прозорості і відкритості освітньої та інших видів діяльності;
поєднання колегіальних та єдиноначальних засад;
незалежності від політичних партій, громадських і релігійних організацій (крім закладів професійної освіти, заснованих релігійними організаціями).
Основними завданнями закладу професійної освіти є:
здійснення підготовки кваліфікованих кадрів для потреб економіки та суспільства;
забезпечення реалізації права громадян на професійну освіту;
участь у забезпеченні суспільного та економічного розвитку країни;
формування особистості шляхом виховання у студентів, курсантів, слухачів патріотизму, моральних цінностей, соціальної активності, громадянської позиції та відповідальності, здорового способу життя, вміння вільно та критично мислити і самоорганізовуватися в сучасних умовах; 
 створення необхідних умов для реалізації учасниками освітнього процесу їх здібностей і талантів;
провадження якісної навчальної діяльності, що передбачає оптимальне поєднання в навчальному процесі теоретичного та практичного навчання, наукової та інноваційної діяльності;
створення умов для збереження соціального, психічного, фізичного здоров’я учасників освітнього процесу;
взаємодія з роботодавцями, їх організаціями та об’єднаннями, іншими соціальними партнерами для створення системи ефективної професійно-практичної підготовки і професійного навчання;
співпраця з науковими та науково-методичними установами, іншими організаціями;
ефективне використання майна і коштів для провадження навчальної та інших видів діяльності.

Стаття 22. Правовий статус закладу професійної освіти
1. Заклад професійної освіти утворюється для провадження освітньої та інших видів діяльності і виконання завдань, визначених цим Законом.
2. Заклад професійної освіти діє на підставі статуту, який затверджується його засновником. Статут не повинен суперечити законодавству.
3. Юридична особа набуває статусу закладу професійної освіти з моменту отримання ліцензії на провадження освітньої діяльності.
4. Державні і комунальні заклади професійної освіти діють на основі державної або комунальної власності територіальних громад і працюють на засадах неприбутковості.
5. Особливості утворення комунальних закладів професійної освіти передбачають необхідність обґрунтування утворення таких закладів на регіональному рівні відповідно до вимог, що затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері освіти.
6. Порядок створення, реорганізації та ліквідації професійно-технічних навчальних закладів встановлюється Кабінетом Міністрів України.
7. Професійно-технічні навчальні заклади незалежно від форм власності та підпорядкування розпочинають діяльність, пов'язану з підготовкою кваліфікованих робітників та наданням інших освітніх послуг, після отримання ліцензії. Ліцензія видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.
8. Заклади професійної освіти незалежно від форми власності мають рівні права у провадженні освітньої та інших видів діяльності.
9. Заклад професійної освіти може бути засновником (співзасновником) інших юридичних осіб, які провадять свою діяльність відповідно до напрямів навчально-виробничої, інноваційної та іншої діяльності такого закладу та/або забезпечують виконання його статутних завдань.
10. Заклад професійної освіти може утворюватися як структурний підрозділ вищого навчального закладу відповідно до Закону України “Про вищу освіту”.
11. Заклади професійної освіти можуть провадити діяльність у сфері професійної освіти разом з іноземними закладами освіти відповідно до національного законодавства та міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 23. Засновники професійно-технічних навчальних закладів
1. Засновниками професійно-технічних навчальних закладів можуть бути:
центральні та місцеві органи виконавчої влади;
підприємства, установи, організації та їх об'єднання незалежно від форм власності та підпорядкування, у тому числі релігійні організації, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку;
 громадяни України.
2. Професійно-технічні навчальні заклади можуть бути засновані спільно з іноземними фірмами, установами, організаціями та іноземцями, якщо це не суперечить законодавству

Стаття 24. Типи закладів професійної освіти
1. До закладів професійної освіти належать:
професійний коледж – заклад професійної освіти, що реалізує стандарт професійної освіти для різнорівневої підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації молодших спеціалістів та кваліфікованих робітників, професійне навчання незайнятого населення, в тому числі безробітних, а також власні освітні програми та програми професійного і профільного навчання учнів старшої школи (з одночасним отриманням повної загальної середньої освіти);
професійний ліцей – заклад професійної освіти, що реалізує стандарт професійної освіти для різнорівневої підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації робітників, здійснює професійне навчання незайнятого населення, в тому числі безробітних, а також програми професійного і профільного навчання учнів старшої школи (з одночасним отриманням повної загальної середньої освіти);
центр професійної підготовки – заклад професійної освіти, що може утворюватись як юридична особа або без такого статусу (у складі підприємств, установ, організацій) і реалізує стандарт професійної освіти для підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації кваліфікованих робітників, здійснює професійне навчання незайнятого населення, в тому числі безробітних, та/або власні освітні програми.
2. У системі професійної освіти можуть діяти інші типи закладів освіти (у тому числі заклади професійної освіти із специфічними умовами навчання), що забезпечують відбір та підготовку (спортивну, військову, тощо) обдарованої молоді, створюють умови для розвитку її індивідуальних, творчих спортивних здібностей, реалізують стандарт професійної освіти на певному освітньо-професійному рівні та отримали ліцензію на освітню діяльність закладів освіти.
	
Стаття 25. Профілізація навчальних закладів професійної освіти.
1. При утворенні, наданні ліцензій і діяльності навчальних закладів професійної освіти діє принцип їх профілізації.
2. Орган, який відповідає за ліцензування діяльності навчальних закладів професійної освіти, при вирішенні питання про видачу ліцензії на навчання студентів за певною спеціальністю, зобов’язаний пересвідчитись, що заклад, який претендує на отримання ліцензії, володіє достатньою матеріально-технічною базою для навчання студентів за даною спеціальністю. При недостатності матеріально-технічної бази для навчання студентів за спеціальністю, така ліцензія не видається.
Стаття 26. Органи громадського самоврядування закладу професійної освіти.
1. Громадське самоврядування у закладі професійної освіти здійснюється особами, які працюють, навчаються у закладі професійної освіти, а також представниками підприємств, що уклали з ними договори приватного замовлення безпосередньо та через виборні органи громадського самоврядування. Особи, які працюють і навчаються у закладі професійної освіти, мають рівні права на участь у громадському самоврядуванні.
2. Вищим колегіальним органом громадського самоврядування є загальні збори (конференція) трудового колективу закладу професійної освіти, які вирішують у межах своїх повноважень питання навчально-виробничої, навчально-виховної, навчально-методичної, економічної і фінансово-господарської діяльності, надають рекомендації щодо кандидатур на посаду керівника закладу професійної освіти.
3. У закладі професійної освіти можуть діяти такі органи громадського самоврядування, як загальні збори (конференція) колективу закладу професійної освіти, громадські професійні об’єднання, профспілкові організації, студентське самоврядування, батьківський комітет тощо.
4. Обов’язково у закладі професійної освіти діє громадська рада за контролем витрат коштів, зароблених закладом за рахунок приватного замовлення. Така громадська рада обов’язково має включати до свого складу представників студентів-учасників програм приватного замовлення та представників підприємств, які уклали з ними договори приватного замовлення.
5. У своїй діяльності органи громадського самоврядування керуються положеннями про них, статутом закладу професійної освіти та національним законодавством.
6. Органи громадського самоврядування діють на принципах:
добровільності, колегіальності, відкритості;
виборності та звітності представницьких (виборних та вищих) органів громадського самоврядування;
рівності права осіб, які працюють і навчаються, на участь у громадському самоврядуванні.
7. Рішення загальних зборів (конференції) трудового колективу закладу професійної освіти мають рекомендаційний характер.
8. Керівник закладу професійної освіти сприяє створенню умов для діяльності органів громадського самоврядування.

Стаття 27. Керівник закладу професійної освіти
1. Безпосереднє управління діяльністю закладу професійної освіти здійснює його керівник (директор, начальник тощо), який призначається на посаду засновником за результатами конкурсу.
2. Кандидат на посаду керівника закладу професійної освіти повинен вільно володіти державною мовою, мати повну вищу педагогічну освіту (магістр, спеціаліст) або  повну вищу освіту відповідного професійного спрямування, стаж роботи на керівних посадах у закладах освіти або на підприємствах, установах, організаціях, закладах відповідного галузевого спрямування не менше трьох років. Кандидат на посаду керівника закладу професійної освіти державної чи комунальної форми власності має бути громадянином України.
3. Права, повноваження, обов’язки і відповідальність керівника закладу професійної освіти визначаються законодавством, статутом закладу професійної освіти та контрактом, що укладається із засновником або органом управління, у підпорядкуванні якого перебуває заклад професійної освіти.
4. Керівник закладу професійної освіти в межах наданих йому повноважень:
організовує освітній процес;
забезпечує створення необхідних умов для професійної підготовки;
діє без довіреності від імені закладу професійної освіти в межах, установлених законом і статутом закладу професійної освіти;
представляє заклад професійної освіти в державних та інших органах, органах місцевого самоврядування, а також у відносинах з підприємствами, установами, організаціями і фізичними особами;
є розпорядником майна і коштів закладу професійної освіти;
розробляє та погоджує з наглядовою радою основні напрями діяльності закладу професійної освіти, плани їх виконання;
звітує про результати діяльності закладу професійної освіти перед наглядовою радою, засновником і трудовим колективом, органом управління, у підпорядкуванні якого перебуває заклад професійної освіти;
видає накази і розпорядження, обов’язкові для виконання працівниками і структурними підрозділами закладу професійної освіти, в межах, установлених законом і статутом закладу професійної освіти;
призначає на посади та звільняє з посад працівників, визначає їх функціональні обов’язки в межах, установлених законодавством про працю;
створює необхідні умови для творчої діяльності педагогічних працівників, студентів, курсантів, слухачів, провадження і розвитку інноваційної діяльності, проведення дослідно-експериментальної роботи;
забезпечує охорону праці, дотримання законності та порядку в діяльності закладу професійної освіти;
здійснює організацію внутрішньої системи забезпечення якості освітньої діяльності закладу професійної освіти;
здійснює контроль за якістю освітньої діяльності, роботи педагогічних та інших працівників, організацією навчального процесу;
сприяє роботі органів громадського самоврядування закладу професійної освіти, студентського самоврядування та профспілкових організацій;
забезпечує виконання рішень засновника закладу професійної освіти або органу управління, у підпорядкуванні якого перебуває заклад професійної освіти, а також враховує рекомендації наглядової ради та органів громадського самоврядування закладу професійної освіти;
установлює премії, доплати, надбавки до посадових окладів і ставок заробітної плати працівників закладу освіти за конкретні результати праці;
затверджує в межах наявного фонду заробітної плати штатний розпис і чисельність працівників закладу;
приймає рішення про прийом на навчання до закладу професійної освіти на конкурсній основі; про відрахування, переривання навчання, поновлення та переведення осіб, які навчаються у закладі професійної освіти.
5. Керівник закладу професійної освіти несе персональну відповідальність за провадження і результати освітньої та фінансово-господарської діяльності у закладі професійної освіти, стан і збереження будівель та іншого майна, дотримання вимог законодавства у діяльності закладу.
6. Керівник закладу професійної освіти проходить атестацію в установленому порядку.
7. Статутом закладу професійної освіти до компетенції керівника закладу професійної освіти може бути віднесено вирішення інших питань діяльності закладу професійної освіти.
8. Засновники та/або органи управління професійною освітою можуть делегувати директорові закладу професійної освіти інші повноваження.
9. Засновник або орган управління, у підпорядкуванні якого перебуває заклад професійної освіти або уповноважений ним орган (особа), зобов’язаний оголосити конкурс на заміщення посади керівника закладу професійної освіти не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку її  контракту особи, яка займає цю посаду. У разі дострокового припинення повноважень керівника закладу професійної освіти конкурс оголошується протягом місяця з дня утворення вакансії.
10. Засновник або орган управління, у підпорядкуванні якого перебуває заклад професійної освіти або уповноважений ним орган (особа), протягом місяця з дня оголошення конкурсу на посаду керівника закладу професійної освіти приймає пропозиції щодо претендентів на посаду керівника закладу професійної освіти і протягом 10 днів з дня завершення строку подання відповідних пропозицій вносить кандидатури претендентів, які відповідають вимогам цього Закону, до закладу професійної освіти для проведення рейтингового голосування.
11. Керівник закладу професійної освіти призначається строком на п’ять років.
12. Керівник закладу професійної освіти може бути звільнений з посади засновником або органом управління, у підпорядкуванні якого перебуває заклад професійної освіти, на підставах, визначених законодавством про працю, а також за порушення статуту закладу професійної освіти  та невиконання умов контракту. 
13. Засновник або орган управління, у підпорядкуванні якого перебуває новоутворений заклад професійної освіти, призначає виконуючого обов’язки керівника такого закладу на строк до завершення конкурсу на заміщення посади керівника закладу професійної освіти, але не більше ніж на один рік.

Розділ V 
ОРГАНІЗАЦІЯ НАВЧАЛЬНОГО ПРОЦЕСУ В ПРОФЕСІЙНО-ТЕХНІЧНИХ НАВЧАЛЬНИХ ЗАКЛАДАХ
Стаття 28. Прийом на навчання до закладів професійної освіти
1. Прийом осіб на навчання до закладу професійної освіти незалежно від форми власності здійснюється на конкурсній основі відповідно до правил прийому, що розробляються закладами професійної освіти згідно з типовими умовами прийому, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти.
2. До початку проведення конкурсу та прийому осіб на навчання, заклад професійної освіти оприлюднює кількість місць для навчання за державним замовленням, а також кількість місць для навчання за приватним замовленням, якщо до закладу надходили пропозицій приватного замовлення від підприємств.
3. Особа, яка бажає вступити до закладу професійної освіти, може самостійно запропонувати підписати тристоронній договір приватного замовлення на навчання студента будь-якому навчальному закладу та підприємству.
4. Категорії осіб, які мають право вступати до закладів професійної освіти поза конкурсом, визначаються законом.
5. Прийом осіб на навчання за програмами перепідготовки або підвищення кваліфікації може здійснюватись за результатами вхідного контролю знань, умінь та навичок у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти. При вступі на навчання за програмами перепідготовки або підвищення кваліфікації, також може бути застосований механізм приватного замовлення на навчання студентів.
Стаття 29. Форми організації навчального процесу
1. Професійно-технічна освіта може включати природничо-математичну, гуманітарну, фізичну, загальнотехнічну, професійно-теоретичну і професійно-практичну підготовку.
2. Природничо-математична, гуманітарна, загальнотехнічна, професійно-теоретична підготовка здійснюється в спеціалізованих навчальних кабінетах, аудиторіях, лабораторіях і провадиться у таких формах:
різні типи уроків, лекція, теоретичний семінар, практичний семінар, лабораторно-практичне заняття тощо;
індивідуальне заняття студентів;
виконання студентами індивідуальних завдань (реферат, розрахункова робота, курсовий проект, випускна та проміжна етапна кваліфікаційна робота, дипломний проект);
навчальна екскурсія;
інші форми організації теоретичного навчання.
3. Фізична підготовка проводиться у спеціальних приміщеннях, спортивних залах, на спортивних майданчиках, стадіонах у формі уроку фізичного виховання та в позаурочний час у спортивних секціях.
4. Професійно-практична підготовка проводиться у навчальних майстернях, на полігонах, на тренажерах, автодромах, трактородромах, у навчально-виробничих підрозділах, навчальних господарствах, а також на робочих місцях на виробництві чи в сфері послуг у таких формах:
урок виробничого навчання в навчальному закладі;
урок виробничого навчання на виробництві чи в сфері послуг;
виробнича практика на робочих місцях на виробництві чи в сфері послуг;
переддипломна (передвипускна) практика на виробництві чи в сфері послуг;
інші форми професійної практичної підготовки.
5. Професійно-практична підготовка студентів здійснюється у поєднанні з виготовленням корисної продукції, наданням послуг, що оплачуються згідно з законодавством.

Стаття 30. Контроль знань, умінь та навичок студентів їх кваліфікаційна атестація
1. Професійно-технічні навчальні заклади, органи управління освітою, засновники здійснюють поточний, тематичний, проміжний і вихідний контроль знань, умінь та навичок студентів, їх кваліфікаційну атестацію. Професійно-технічні навчальні заклади, органи управління освітою, засновники долучають до тематичного, вихідного контролю знань, умінь та навичок студентів їх кваліфікаційної атестації представників роботодавців, їх організацій та об'єднань.
2. Поточний контроль передбачає:
поурочне опитування студентів;
контрольні та перевірні роботи;
інші форми контролю, що не суперечать етичним та методико-педагогічним нормам.
3. Тематичний контроль передбачає тематичне опитування або тестування студентів.
4. Педагогічні працівники, органи управління освітою, засновники самостійно обирають форми поточного та тематичного контролю знань, умінь та навичок студентів.
5. Проміжний контроль передбачає:
семестрові заліки;
семестрову атестацію;
річні підсумкові заліки;
річну підсумкову атестацію;
кваліфікаційну атестацію;
індивідуальні завдання студентам.
6. Форми та періодичність проміжного контролю визначаються навчальним планом.
7. Дотримання зазначених у навчальному плані конкретних форм проміжного контролю та їх періодичності є обов'язковим.
8. Вихідний контроль передбачає державну кваліфікаційну атестацію, яка включає:
кваліфікаційну пробну роботу, що відповідає певним вимогам освітньо-кваліфікаційної характеристики випускника професійно-технічного навчального закладу відповідного атестаційного рівня;
державний кваліфікаційний екзамен (кваліфікаційний екзамен) або захист дипломної роботи, проекту чи творчої роботи, що їх замінює.
9. Форми та періодичність вихідного контролю визначаються навчальним планом.
10. Дотримання зазначених у навчальному плані конкретних форм вихідного контролю, їх періодичності є обов'язковим.
11. Кваліфікаційна атестація студентів здійснюється професійно-технічним навчальним закладом з участю представників підприємств, установ, організацій - замовників підготовки кадрів після кожного ступеня навчання та після закінчення повного курсу навчання.
12. Результатом кваліфікаційної атестації є присвоєння студентам кваліфікації відповідного рівня, про що вноситься запис у документ про професійно-технічну освіту.
13. Порядок кваліфікаційної атестації студентів та присвоєння їм кваліфікації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти.

Стаття 31. Навчальний та канікулярний час студентів
1. Навчальний час студентів визначається обліковими одиницями часу, передбаченого для виконання навчальних програм професійно-технічної освіти.
2. Обліковими одиницями навчального часу є:
академічна година тривалістю 45 хвилин;
урок виробничого навчання, тривалість якого не перевищує 6 академічних годин;
навчальний день, тривалість якого не перевищує 10 академічних годин;
навчальний тиждень, тривалість якого не перевищує 50 академічних годин;
навчальний семестр, тривалість якого визначається навчальним планом;
навчальний рік, тривалість якого не перевищує 40 навчальних тижнів.
3. Навчальний (робочий) час студентів в період проходження виробничої та передвипускної (переддипломної) практики встановлюється залежно від режиму роботи підприємства, установи, організації згідно з законодавством.
4. Відвідування занять студентами професійно-технічних навчальних закладів є обов'язковим.
5. Відволікати студентів від участі у навчальному процесі забороняється, крім випадків, передбачених рішенням Кабінету Міністрів України.
6. Якщо тривалість навчання у професійно-технічних навчальних закладах перевищує 10 календарних місяців, для студентів встановлюються канікули, термін яких визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти.
Стаття 32. Відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах професійної освіти
1. Студенти, курсанти, слухачі можуть бути відраховані із закладу професійної освіти:
у зв’язку із завершенням навчання за відповідною освітньою програмою;
за власним бажанням;
за невиконання навчального плану;
за порушення вимог законодавства, статуту та правил внутрішнього розпорядку закладу професійної освіти, умов контракту;
в інших передбачених законодавством випадках.
2. Студенти, курсанти можуть переривати навчання у зв’язку з обставинами, які унеможливлюють виконання навчального плану (за станом здоров’я, призовом на строкову військову службу, у разі втрати права на відстрочку від неї, навчання чи стажування в закладах освіти, на підприємствах, в установах, організаціях іноземних держав, несплати за навчання тощо). Студентам, курсантам, які перервали навчання у закладах професійної освіти, надається академічна відпустка, але не більше, ніж на один календарний рік, якщо інше не встановлено законом.
3. Особи, відраховані із закладів професійної освіти, мають право на поновлення за профілем підготовки та відповідним рівнем в межах ліцензованого обсягу закладу професійної освіти на попередніх умовах навчання.
4. У разі відрахування із закладу професійної освіти студент, курсант може бути атестований за досягнутим рівнем знань, умінь та навичок, набутої кваліфікації. 
5. Особам, які відраховані із закладу професійної освіти до завершення навчання за освітньою програмою та не підтвердили кваліфікацію, отриману на нижчому освітньо-кваліфікаційному рівні, видається відповідна довідка. 
6. Особи, які навчаються у закладах професійної освіти, можуть бути переведені:
з одного закладу професійної освіти до іншого;
з одного напряму професійної підготовки на інший в межах професій, що споріднені за професійними завданнями та обов’язками. 
7. Особи, які з певних причин не завершили повний курс програми професійної підготовки, мають право на продовження навчання у будь-якому закладі професійної освіти за відповідними освітніми програмами.
8. Правила відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення студентів, курсантів визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти.
Стаття 33. Робочий час педагогічного працівника
1. Робочий час викладача, педагога професійного навчання, майстра виробничого навчання, інструктора виробничого навчання професійно-технічного навчального закладу визначається згідно з обсягом навчального навантаження та позаурочної навчально-методичної, організаційної та виховної роботи серед студентів.
2. Робоче навантаження та об’єм оплачуваного часу роботи викладача, педагога професійного навчання, майстра виробничого навчання, інструктора виробничого навчання професійно-технічного навчального закладу повинен розподілятися між усіма педагогічними працівниками рівномірно і справедливо, не зважаючи на вік та стаж роботи кожного з них. Будь-яка дискредитація працівника з будь-яких причин та свідоме необґрунтоване ненадання працівнику достатнього об’єму оплачуваної роботи не допускається.
3. Граничні обсяги навчального навантаження та позаурочної навчально-методичної, організаційної та виховної роботи у професійно-технічних навчальних закладах визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного і соціального розвитку, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин.
4. Оплата позаурочної навчально-методичної, організаційної та виховної роботи викладача, педагога професійного навчання, майстра виробничого навчання, інструктора виробничого навчання є складовою системи оплати навчальної роботи.
5. Робочий час інших педагогічних працівників встановлюється залежно від режиму роботи навчального закладу та відповідно до законодавства.

Стаття 34. Участь підприємств, установ, організацій у здійсненні професійно-технічної освіти
1. Підприємства, установи, організації незалежно від форм власності надають студентів професійно-технічних навчальних закладів робочі місця або навчально-виробничі ділянки для проходження виробничого навчання чи виробничої практики відповідно до укладених із професійно-технічними навчальними закладами договорів про навчально-виробничу практику. Типовий договір про навчально-виробничу практику та порядок надання робочих місць визначаються Кабінетом Міністрів України.
2. Керівники підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за забезпечення належних умов праці та оплату праці студентів на виробництві, дотримання правил і норм охорони праці, техніки безпеки та виробничої санітарії відповідно до укладених із професійно-технічними навчальними закладами договорів про навчально-виробничу практику.
3. Студенти професійно-технічних навчальних закладів під час виробничого навчання і виробничої практики на виробництві виконують роботи відповідно до навчальних планів і програм.
4. Підприємства, установи, організації – замовники підготовки кваліфікованих робітників зобов'язані відповідно до укладених угод перераховувати кошти на зміцнення навчально-виробничої бази, безоплатно передавати для навчальних цілей професійно-технічним навчальним закладам приміщення, споруди, обладнання, техніку, інструменти, матеріали, енергоносії, науково-технічну інформацію, нові технології виробництва тощо, подавати консультаційну технічну і технологічну допомогу та можливість стажування на виробництві викладачам, майстрам виробничого навчання, інструкторам виробничого навчання, проводити роботу з професійної орієнтації молоді.

Стаття 35. Науково-методичне забезпечення професійно-технічних навчальних закладів
Науково-методичне забезпечення професійно-технічних навчальних закладів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади, Національною академією наук України, національними галузевими академіями наук, науково-методичними та навчально-методичними установами, вищими навчальними закладами та закладами післядипломної освіти, а також навчальними закладами професійної освіти самостійно за рахунок їх власних коштів.

Розділ VІ 
ЗМІСТ ПРОФЕСІЙНО-ТЕХНІЧНОЇ ОСВІТИ

Стаття 36. Загальні положення
Зміст професійно-технічної освіти зумовлюється суспільними вимогами до рівня кваліфікації робітничих кадрів і визначається державними стандартами професійно-технічної освіти з кожної професії для підготовки кваліфікованих робітників у професійно-технічних навчальних закладах, зазначених у державному переліку професій.

Стаття 37. Державний перелік професій з підготовки кваліфікованих робітників у професійно-технічних навчальних закладах
Державний перелік професій з підготовки кваліфікованих робітників у професійно-технічних навчальних закладах є нормативно-правовим актом, який визначає:
код секції (підсекції), код та назву розділу (група, клас, підклас) за Національним класифікатором України "Класифікація видів економічної діяльності" або номер групи загальних професій;
назву професії (професійну назву роботи) за Національним класифікатором України "Класифікатор професій";
належність робітничих професій (розряд, клас, категорія, група) для первинної професійної підготовки відповідно до атестаційного рівня професійно-технічного навчального закладу, а також професійно-технічного навчання на виробництві, у сфері послуг;
можливість перепідготовки за технологічно суміжною професією та підвищення кваліфікації у професійно-технічних навчальних закладах на виробництві, у сфері послуг.
Державний перелік професій з підготовки кваліфікованих робітників у професійно-технічних навчальних закладах розробляється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти і затверджується Кабінетом Міністрів України.

Стаття 38. Державні стандарти професійно-технічної освіти
1. Державний стандарт професійно-технічної освіти – це сукупність державних вимог до змісту професійно-технічної освіти, рівня кваліфікації випускника професійно-технічного навчального закладу та освітнього рівня вступників.
2. Державний стандарт професійно-технічної освіти розробляється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти і затверджуються Кабінетом Міністрів України.
3. Державні освітні стандарти з конкретних професій розробляються на основі державного стандарту професійно-технічної освіти і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин, та іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

Стаття 39. Освітньо-кваліфікаційна характеристика випускника професійно-технічного навчального закладу
Освітньо-кваліфікаційна характеристика випускника професійно-технічного навчального закладу – це сукупність вимог, що визначають його професійні знання, уміння та навички, що розробляється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти на основі освітньо-кваліфікаційних характеристик професій.

Стаття 40. Професійний стандарт
Професійний стандарт – затверджені в установленому порядку вимоги до кваліфікації працівників, їх компетентності, що визначаються роботодавцями і слугують основою для формування професійних кваліфікацій. Професійні стандарти співвідносяться з рівнями національної і галузевих рамок кваліфікацій і групуються за галузевими ознаками.

Стаття 41. Навчальний план, навчальна програма
1. Навчальний план підготовки кваліфікованого робітника – це документ, що визначає освітній рівень вступника, цілі навчання, перелік обов'язкових навчальних предметів, механізм міжпредметних зв'язків, форми, періодичність, терміни контролю знань, умінь і навичок студентів, їх кваліфікаційної атестації, вимоги до основних обов'язкових засобів навчання та планований рівень кваліфікації випускника.
2. Навчальна програма з навчального предмета - документ, що визначає зміст знань і умінь.
3. Навчальна програма з професійно-практичної підготовки - це документ, що визначає зміст професійних знань, умінь, навичок та способи і методи їх формування.
4. Навчальний план та навчальні програми розробляються на основі освітньо-кваліфікаційної характеристики випускника або кваліфікаційних характеристик професій.
5. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти розробляє і затверджує типові навчальні плани і типові навчальні програми, які визначають загальнодержавний компонент змісту професійно-технічної освіти і є обов'язковими для використання в професійно-технічних навчальних закладах незалежно від форм власності та підпорядкування.
6. Професійно-технічні навчальні заклади на основі типових навчальних планів і типових навчальних програм розробляють робочі навчальні плани і робочі навчальні програми, в яких відображаються зміни у відповідній галузі виробництва чи сфері послуг, і погоджують їх із замовниками робітничих кадрів та затверджують у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти.

Стаття 42. Оновлення змісту професійно-технічної освіти
1. Зміст професійно-технічної освіти систематично оновлюється відповідно до змін у науці, техніці, технологіях виробництва чи сфері послуг, організації праці тощо шляхом періодичної розробки нових типових навчальних планів і типових навчальних програм, а також внесення відповідних змін до робочих навчальних планів і робочих навчальних програм.
2. Періодичність оновлення типових навчальних планів і типових навчальних програм здійснюється не рідше ніж раз на 5 років.
3. Контроль за оновленням змісту професійно-технічної освіти здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти.

Розділ VIІ 
СУБ'ЄКТИ ПРОФЕСІЙНО-ТЕХНІЧНОЇ ОСВІТИ

Стаття 43. Студент професійно-технічного навчального закладу
1. Студент професійно-технічного навчального закладу є суб'єктом професійно-технічної освіти.
2. Студент професійно-технічного навчального закладу – це випускник основної або старшої загальноосвітньої школи, зарахований до професійно-технічного навчального закладу на навчання за програмами первинної професійної підготовки, або особа, зарахована до цього закладу на навчання за програмами професійно-технічного навчання, у тому числі перепідготовки чи підвищення кваліфікації.
3. Студенту професійно-технічного навчального закладу видається студентський квиток.
4. Враховуючи спеціалізацію, профілізацію та інші особливості навчального закладу студенти можуть називатись також курсантами. В цьому разі, поняття «курсант» ототожнюється з поняттям «студент», яке передбачене цим Законом, а також на курсантів поширюються права і обов’язки студентів, передбачені цим Законом.

Стаття 44. Права студента професійно-технічного навчального закладу
1. Студент професійно-технічного навчального закладу, крім прав, передбачених Законом України "Про освіту", мають право на:
належні умови навчання за обраною професією;
матеріальне забезпечення в період навчання на умовах і в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України;
навчання професії за індивідуальною програмою;
безоплатне користування навчально-виробничою, культурно-спортивною, побутовою, оздоровчою базами навчального закладу;
матеріальну допомогу;
оплату праці під час виробничого навчання і практики згідно з законодавством;
безоплатні медичне обслуговування, користування засобами лікування, профілактики захворювань та зміцнення здоров'я;
щотижневий відпочинок і канікули протягом навчального року та після його закінчення;
безоплатне оволодіння іншою професією у разі хвороби, яка не дає змоги продовжити навчання за обраною професією.
2. Органи місцевого самоврядування можуть забезпечувати пільговий проїзд студентів до місця навчання і додому у порядку та розмірах, визначених органами місцевого самоврядування, та передбачати на це відповідні видатки з місцевих бюджетів.

Стаття 45. Гарантії соціального захисту студента та випускника професійно-технічного навчального закладу
1. Для студентів, які мають право на отримання стипендії за рахунок державного або місцевого бюджету, мінімальний розмір стипендії встановлюється на рівні 50 відсотків мінімальної заробітної плати.
2. Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу студента, у тому числі в безперервний, і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
3. Випускникам професійно-технічних навчальних закладів денної форми навчання, які навчалися 10 і більше місяців, надається оплачувана відпустка підприємством, установою, організацією протягом перших трьох місяців роботи в ньому. Тривалість щорічної основної відпустки випускників віком до 18 років становить тридцять один календарний день, випускників віком понад 18 років – відповідно до встановленої на підприємстві для робітників відповідної професії, спеціальності, посади.
4. Випускникам, які навчалися за денною формою навчання менш ніж 10 місяців, час навчання зараховується до трудового стажу, що дає право на щорічну основну відпустку.
5. Випускникам професійно-технічного навчального закладу, які навчались за державним замовленням, держава гарантує надання першого робочого місця відповідно до одержаної професії згідно з законодавством.
6. Випускникам, які навчались за приватним замовленням, відповідно до договорів приватного замовлення на навчання студентів, відповідне підприємство, установа, організація приватної форми власності гарантує надання першого робочого місця відповідно до одержаної професії на строк, обумовлений у договорі.
7. Інші питання соціального захисту студента професійно-технічного навчального закладу регулюються законодавством України.

Стаття 46. Обов'язки і відповідальність студента професійно-технічного навчального закладу
1. Студент професійно-технічного навчального закладу, крім обов'язків, передбачених Законом України "Про освіту", зобов'язані:
виконувати вимоги навчальних програм і системи контролю знань, умінь і навичок;
відвідувати заняття, в тому числі й за індивідуальним графіком;
виконувати під час проходження виробничої практики вимоги нормативно-правових актів, які регулюють працю працівників відповідних підприємств, установ, організацій;
дотримувати правил охорони праці та техніки безпеки під час практичного навчання і виробничої практики;
бережно ставитись до обладнання, засобів навчання та інвентарю, що використовуються в навчально-виробничому і навчально-виховному процесі.
2. Збитки, навмисно заподіяні студентами навчальному закладу, підприємству, установі, організації, відшкодовуються ними особисто або за рахунок їх батьків (опікунів) відповідно до законодавства.
3. За невиконання обов'язків і систематичне порушення статуту професійно-технічного навчального закладу, правил внутрішнього розпорядку професійно-технічного навчального закладу, незадовільну успішність до студента застосовуються такі заходи впливу, як попередження, догана, відрахування з навчального закладу.
4. Порядок накладання дисциплінарного стягнення, відрахування з професійно-технічного навчального закладу встановлюється його статутом та правилами внутрішнього розпорядку.
5. З професійно-технічного навчального закладу студент може бути відрахований за:
власним бажанням;
станом здоров'я;
переведенням, за його згодою, в інший навчальний заклад;
незадовільні успішність, поведінку;
невиконання вимог навчального плану та навчальних програм;
вироком суду, який набрав законної сили;
грубі порушення навчальної дисципліни або правил внутрішнього розпорядку професійно-технічного навчального закладу.
6. Студент при відрахуванні з професійно-технічного навчального закладу може бути атестований за досягнутим рівнем кваліфікації.

Стаття 47. Заохочення студента професійно-технічного навчального закладу
1. За досягнення високих результатів у навчанні та оволодінні професією, спеціальністю, за активну участь у виробничій діяльності та за інші досягнення застосовуються різні форми морального та матеріального заохочення студентів, передбачені статутом професійно-технічного навчального закладу.
2. Для матеріального заохочення студентів у професійно-технічних навчальних закладах створюються фонди матеріального заохочення, які формуються за рахунок коштів бюджету, доходів від виробничої діяльності та залучення коштів підприємств, установ, організацій, громадян. Положення про фонд матеріального заохочення затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти або засновником професійно-технічного навчального закладу.

Розділ VIIІ 
ОСОБЛИВИЙ СОЦІАЛЬНИЙ ЗАХИСТ СТУДЕНТІВ ПРОФЕСІЙНО-ТЕХНІЧНИХ НАВЧАЛЬНИХ ЗАКЛАДІВ

Стаття 48. Студенти професійно-технічних навчальних закладів, яким забезпечується особливий соціальний захист
Право на особливий соціальний захист в галузі професійно-технічної освіти мають інваліди, діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування, та студенти, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, а також особи, визнані учасниками бойових дій відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та їхні діти, діти, один із батьків яких загинув (пропав безвісти) у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або помер внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів, а також внаслідок захворювання, одержаного в період участі в антитерористичній операції, діти, один із батьків яких загинув під час масових акцій громадянського протесту або помер внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час масових акцій громадянського протесту, діти, зареєстровані як внутрішньо переміщені особи, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років.

Стаття 49. Соціальний захист інвалідів
1. Держава гарантує інвалідам професійно-технічну освіту на рівні, що відповідає їх здібностям і можливостям. За інших рівних умов інваліди мають переважне право на зарахування до професійно-технічних навчальних закладів.
2. Професійна підготовка або перепідготовка інвалідів здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в межах обсягів державного замовлення з урахуванням медичних показань і протипоказань для наступної трудової діяльності. Обрання форм і методів професійної підготовки проводиться згідно з висновками спеціалістів медико-соціальної експертної комісії.
3. У професійному навчанні інвалідів поряд із традиційними допускається застосування альтернативних форм навчання.
4. Пенсія і стипендія виплачуються інвалідам у період навчання в повному розмірі.
6. Працевлаштування випускників із числа інвалідів здійснюється згідно із законодавством України.

Стаття 50. Соціальний захист дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування
1. Держава гарантує дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, переважне право на зарахування до професійно-технічних навчальних закладів.
2. Діти-сироти і діти, позбавлені батьківського піклування, під час навчання перебувають на повному утриманні держави і забезпечуються цільовим фінансуванням витрат на їх утримання, умови яких визначаються Кабінетом Міністрів України.
3. Випускникам професійно-технічних навчальних закладів – дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, надається державна матеріальна допомога за нормативами, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
4. Держава гарантує випускникам професійно-технічних навчальних закладів – дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, працевлаштування за набутою професією та забезпечення житлом згідно з законодавством.

Стаття 51. Соціальний захист студентів, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС
Соціальний захист студентів, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, здійснюється згідно з законодавством України.

Стаття 52. Соціальний захист учасників бойових дій та їхніх дітей, дітей, один із батьків яких загинув у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або під час масових акцій громадянського протесту, дітей, зареєстрованих як внутрішньо переміщені особи
1. Держава забезпечує особам, визнаним учасниками бойових дій відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та їхнім дітям, дітям, один із батьків яких загинув (пропав безвісти) у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів або помер внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних у районі проведення антитерористичних операцій, бойових дій чи збройних конфліктів, а також внаслідок захворювання, одержаного в період участі в антитерористичній операції, дітям, один із батьків яких загинув під час масових акцій громадянського протесту або помер внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час масових акцій громадянського протесту, дітям, зареєстрованим як внутрішньо переміщені особи, у тому числі дітям, які навчаються за денною формою навчання у професійно-технічних навчальних закладах, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, державну цільову підтримку для здобуття професійно-технічної освіти у державних та комунальних навчальних закладах.
2. Державна цільова підтримка для здобуття професійно-технічної освіти надається у вигляді:
повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;
пільгових довгострокових кредитів для здобуття освіти;
соціальної стипендії;
безоплатного забезпечення підручниками;
безоплатного доступу до мережі Інтернет, систем баз даних у державних та комунальних навчальних закладах;
безоплатного проживання в гуртожитку;
інших заходів, затверджених Кабінетом Міністрів України.
3. Порядок та умови надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної освіти зазначеним категоріям громадян визначаються Кабінетом Міністрів України.

Розділ ІХ 
ПЕДАГОГІЧНІ ПРАЦІВНИКИ

Стаття 53. Поняття і загальні положення
1. До педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти належать викладачі, педагоги професійного навчання, вихователі, майстри виробничого навчання, старші майстри, старші майстри виробничого навчання, інструктори виробничого навчання, методисти, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники фізичного виховання, керівники професійно-технічних навчальних закладів, науково-методичних та навчально-методичних установ, їх заступники та інші працівники, діяльність яких пов'язана з організацією і забезпеченням навчально-виховного процесу.
2. Педагогічною діяльністю у професійно-технічних навчальних закладах та установах професійно-технічної освіти можуть займатися особи, які мають відповідну професійну освіту та професійно-педагогічну підготовку, моральні якості і фізичний стан яких дає змогу виконувати обов'язки педагогічного працівника.
3. Вимоги до педагогічного працівника визначаються кваліфікаційною характеристикою, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти.
4. Для визначення відповідності педагогічного працівника займаній посаді, рівня його кваліфікації проводиться атестація. Періодичність обов'язкової атестації та порядок її проведення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти.
5. Рішення атестаційної комісії є підставою для присвоєння педагогічному працівникові відповідної категорії або звільнення його з роботи у порядку, передбаченому законодавством.

Стаття 54. Засади працевлаштування педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів.
Всі педагогічні працівники професійно-технічних навчальних закладів працевлаштовуються за трудовим контрактом.
При наявності вакантної посади педагогічного працівника професійно-технічного навчального закладу, керівник цього закладу повинен в двомісячний строк оголосити та провести конкурс на її заміщення.
6. Конкурс на заміщення вакантної посади педагогічного працівника повинен включати в себе:
1)	кваліфікаційний іспит для виявлення теоретичних і практичних знань кандидата;
2)	співбесіда з психологом;
3)	співбесіда з керівником навчального закладу.
7. Завдання для кваліфікаційного іспиту та критерії оцінювання кандидатів на співбесіді затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти.
8. Керівник навчального закладу, після проведення конкурсу, вирішує з ким саме з кандидатів навчальний заклад підпише трудовий контракт.

Стаття 55. Підготовка педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів.
1. Підготовка педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти здійснюється у вищих навчальних закладах та на їхніх спеціалізованих факультетах, а також в інших педагогічних навчальних закладах.
2. На посади педагогічних працівників можуть призначатися фахівці виробництва, сфери послуг, які мають вищу освіту і в подальшому здобувають відповідну психолого-педагогічну підготовку.
3. Підвищення кваліфікації педагогічних працівників державних професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, комунальних - за рахунок коштів місцевого бюджету, а приватних - за рахунок коштів власника.

Стаття 56. Права, обов'язки та соціальні гарантії педагогічних працівників
1. Права, обов'язки та соціальні гарантії педагогічних працівників визначаються Законом України "Про освіту" та іншими нормативно-правовими актами.
2. Для педагогічних працівників у сфері професійної освіти діє система погодинної оплати праці.
3. Для педагогічних працівників у сфері професійної освіти встановлюється профільний мінімальний погодинний розмір заробітної плати на рівні 150 відсотків від встановленого в Україні мінімального погодинного розміру заробітної плати.
4. Держава забезпечує педагогічним працівникам професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти:
щорічну основну відпустку тривалістю не менше 42 календарних днів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України;
пенсію за вислугу років за наявності стажу безперервної педагогічної роботи не менше ніж 25 років.
5. На педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів, розташованих у сільській місцевості і селищах міського типу, а також пенсіонерів, які раніше працювали педагогічними працівниками у професійно-технічних навчальних закладах у цих населених пунктах, поширюються пільги, що надаються спеціалістам сільського господарства та педагогічним працівникам інших навчальних закладів, розташованих у цих населених пунктах, згідно з законодавством.
6. На працівників навчально-виробничих, виробничих підрозділів, навчальних господарств професійно-технічних навчальних закладів поширюються пільги, що надаються згідно з законодавством працівникам відповідних виробництв.

Стаття 57. Відповідальність педагогічних працівників
Педагогічні працівники професійно-технічних навчальних закладів несуть дисциплінарну, адміністративну, кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Розділ X 
ФІНАНСОВО-ЕКОНОМІЧНІ ВІДНОСИНИ У ГАЛУЗІ ПРОФЕСІЙНО-ТЕХНІЧНОЇ ОСВІТИ

Стаття 58. Відносини власності в галузі професійно-технічної освіти
1. Засновник закріплює за професійно-технічними навчальними закладами державної або комунальної форми власності та установами професійно-технічної освіти об'єкти права власності, які належать засновнику на праві власності або орендовані ним у інших власників.
2. Об’єкти права власності закріплюються засновником за професійно-технічним навчальним закладом державної або комунальної форми власності або установою професійно-технічної освіти на праві оперативного управління.
3. Навчальні заклади та установи професійно-технічної освіти несуть відповідальність перед засновником за збереження та використання за призначенням закріпленого за ними майна. Контроль за використанням цього майна здійснюється засновником.
4. Майно (об'єкти, споруди, основні фонди) навчальних закладів і установ професійно-технічної освіти, що перебувають у державній або комунальній власності, може вилучатися засновником лише за умови подальшого використання цього майна і коштів, одержаних від його реалізації, на розвиток професійно-технічної освіти.
5. У разі ліквідації професійно-технічних навчальних закладів державної або комунальної форми власності та установ професійно-технічної освіти їх майно (об'єкти, споруди, основні фонди) та кошти, одержані від його реалізації, використовуються на розвиток професійно-технічної освіти.
6. У разі ліквідації професійно-технічних навчальних закладів, заснованих на приватній формі власності, грошові кошти та інше майно, що належать їм на праві власності, використовуються у порядку, визначеному статутом навчального закладу.

Стаття 59. Фінансування професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти
1. Професійно-технічні навчальні заклади та установи професійно-технічної освіти здійснюють фінансову діяльність відповідно до Закону України "Про освіту", цього Закону, а також інших нормативно-правових актів.
2. Фінансування професійної підготовки кваліфікованих робітників (первинної професійної підготовки), соціальний захист студентів та педагогічних працівників у державних або комунальних професійно-технічних навчальних закладах, у межах обсягів державного замовлення, здійснюються на нормативній основі за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також за рахунок власних коштів навчальних закладів.
3. Встановлені нормативи фінансування є гарантованою межею, нижче якої не може здійснюватися фінансування підготовки робітників у професійно-технічних навчальних закладах.
4. Держава забезпечує своєчасність відповідних виплат і надання пільг студентам і педагогічним працівникам державних професійно-технічних навчальних закладів.
5. Установи професійно-технічної освіти та професійно-технічні навчальні заклади інших форм власності утримуються за рахунок коштів відповідних засновників.
6. Обсяги бюджетного фінансування державних професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти не можуть зменшуватися або припинятися за наявності інших джерел фінансування.
7. Атестовані професійно-технічні навчальні заклади інших форм власності можуть фінансуватися з Державного бюджету України за умови отримання ними державного замовлення на первинну професійну підготовку молоді.
8. Не використані в поточному році бюджетні та позабюджетні кошти не можуть бути вилучені з рахунку державного професійно-технічного навчального закладу чи установи професійно-технічної освіти, крім випадків, передбачених законодавством.
9. П'ятдесят відсотків заробітної плати за виробниче навчання і виробничу практику студентів професійно-технічних навчальних закладів направляється на рахунок навчального закладу для здійснення його статутної діяльності, зміцнення навчально-матеріальної бази, на соціальний захист студентів, проведення культурно-масової і фізкультурно-спортивної роботи.
10. Професійно-технічні навчальні заклади користуються податковими, митними та іншими пільгами згідно з законодавством.

Стаття 60. Механізм приватного замовлення на навчання студентів.
1. Підприємства, установи, організації, які в процесі своєї діяльності залучають до роботи випускників професійно-технічних навчальних закладів, можуть укладати тристоронні договори про приватне замовлення на підготовку працівника з професійно-технічними навчальними закладами та окремими студентами даних закладів.
2. Зміст таких трьохсторонніх договорів має містити наступні обов’язки сторін:
1) обов’язок підприємства, установи, організації приватної форми власності оплачувати навчання студента професійно-техніних навчальних закладів, шляхом перерахування коштів на рахунок навчального закладу;
2) обов’язок студента професійно-технічного навчального закладу навчатись, здобуваючи теоретичні знання і практичні навички не нижче встановленого в договорі рівня;
3) обов’язок професійно-технічного навчального закладу навчати студента, справедливо оцінювати його знання та надавати підприємству, установі, організації з якою укладається договір інформацію про відповідність теоретичних знань та практичних навичок студента встановленому в договорі рівню;
4) обов’язок студента після завершення навчання працювати в підприємстві, установі, організації, з якою був укладений такий договір не менше встановленого в договорі строку. Такий строк не може перевищувати трьох років. 
3. Даний договір може містити можливість отримання студентами персональної стипендії від підприємства, установи, організації з якою укладається договір, умови оплати праці студента після завершення навчання та будь-які інші умови, не заборонені законодавством
4. Всі обов’язки сторін в таких договорах мають забезпечуватись розумними засобами забезпечення виконання зобов’язань (штраф, неустойка, тощо).
5. Типова форма даного договору з обов’язковими складовими, названими у цій статті, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Стаття 61. Цільові кредити та позики для навчальних закладів професійної освіти.
1. Навчальний заклад професійної освіти має право одержувати цільові кредити в банківських установах та цільові позички в підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності.
2. Надання цільових кредитів та/або цільових позичок можливо лише за умови надання кредитору (позичкодавцю) плану дій по використанню залучених коштів. Використання залучених таким чином коштів дозволяється лише для оновлення матеріально-технічної бази навчального закладу професійної освіти.

Стаття 62. Додаткові джерела фінансування професійно-технічного навчального закладу
1. Додатковими джерелами фінансування професійно-технічного навчального закладу є кошти, одержані за:
професійну підготовку кваліфікованих робітників (первинну професійну підготовку) понад державне замовлення, професійно-технічне навчання, перепідготовку та підвищення кваліфікації робітників відповідно до договорів, укладених з юридичними та фізичними особами;
надання додаткових платних освітніх та інших послуг, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.
2. Інші додаткові джерела фінансування професійно-технічного навчального закладу визначені Законом України "Про освіту".
3. Кошти, одержані професійно-технічним навчальним закладом за рахунок додаткових джерел фінансування, що передбачені цією статтею, використовуються ним на діяльність, передбачену статутом.

Розділ XІ 
МІЖНАРОДНЕ СПІВРОБІТНИЦТВО
Стаття 63. Міжнародне співробітництво у сфері професійної освіти
1. Держава сприяє міжнародному співробітництву, культурному обміну у сфері професійної освіти і здійснює заходи щодо розвитку та зміцнення взаємовигідного міжнародного співробітництва у сфері професійної освіти в рамках двосторонніх і багатосторонніх міжнародних договорів і угод.
2. Основними напрямами міжнародного співробітництва є:
проходження професійно-практичної підготовки іноземних громадян в Україні;
організація здобуття професійної освіти, проходження професійно-практичної підготовки громадянами України за кордоном;
залучення коштів міжнародних фондів, установ, громадських організацій з метою розвитку закладів професійної освіти, баз професійно-практичної підготовки, впровадження сучасних засобів і методів навчання;
участь у програмах двостороннього та багатостороннього міждержавного обміну студентами та педагогами;
участь у міжнародних освітніх та наукових проектах;
організація і участь у міжнародних конференціях, семінарах, круглих столах та інших заходах;
розроблення спільних навчальних програм з іноземними навчальними закладами;
спільна видавнича діяльність.
3. Валютні, матеріальні надходження від зовнішньоекономічної діяльності використовуються закладами (установами) професійної освіти для забезпечення їх власної статутної діяльності згідно із законодавством.

Розділ XIІ 
ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ЗА ПОРУШЕННЯ ЗАКОНУ УКРАЇНИ "ПРО ПРОФЕСІЙНО-ТЕХНІЧНУ ОСВІТУ В УКРАЇНІ"

Стаття 64. Відповідальність за порушення Закону України "Про професійно-технічну освіту в Україні"
Посадові особи і громадяни, винні в порушенні Закону України "Про професійно-технічну освіту в Україні", несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Розділ XIIІ 
ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ

1. Цей Закон набирає чинності з 1 червня 2017 року.
2. Кабінету Міністрів України до 1 березня 2017 року:
підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції про внесення змін до законодавчих актів України, що випливають у зв’язку з прийняттям цього Закону;
привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом;
забезпечити перегляд і скасування міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їхніх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону;
розробити і затвердити відповідні нормативно-правові акти, передбачені цим Законом.
3. Установити, що:
1) до приведення нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом термін “професійно-технічна освіта” та похідні від нього терміни прирівнюються до терміна “професійна освіта” та похідних від нього термінів;
2) освітня діяльність за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, що провадиться закладами професійно-технічної освіти і започаткована до набрання чинності цим Законом, продовжується у межах строку навчання за певною освітньо-професійною програмою з видачею державного документа про професійно-технічну освіту встановленого зразка – диплома молодшого спеціаліста. Останній прийом на навчання з метою здобуття професійно-технічної освіти освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста проводиться у 2017 році;
3) заклади професійної (професійно-технічної) освіти третього атестаційного рівня та вищої освіти І–ІІ рівня акредитації, що провадять освітню діяльність за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, мають право починаючи з 2017 року проводити прийом на навчання з метою здобуття професійної освіти ступеня “молодший спеціаліст”, отримавши нову ліцензію без обмеженого строку дії та без проходження нової процедури ліцензування. Заклади професійної (професійно-технічної) та вищої освіти І–ІІ рівня акредитації, які не переоформили наявні ліцензії до закінчення строку їх дії, мають право отримати нову ліцензію в установленому законодавством порядку за умови підтвердження відповідності своєї освітньої діяльності вимогам стандартів професійної освіти (ліцензійним умовам);
4) заклади професійної (професійно-технічної) освіти третього атестаційного рівня та вищої освіти І–ІІ рівня акредитації, які протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом прийняли рішення про їх об’єднання (злиття) в професійний коледж, мають право на переоформлення ліцензії за спрощеною процедурою – без проведення ліцензійної експертизи та на основі об’єднання ліцензованих обсягів таких навчальних закладів. Керівники зазначених навчальних закладів мають право залишитися керівниками відповідних структурних підрозділів професійного коледжу на строк дії їх контракту із збереженням рівня заробітної плати, який вони мали до моменту об’єднання навчальних закладів в одну юридичну особу. До приведення нормативно-правових актів з питань оплати праці, пенсійного та стипендіального забезпечення у відповідність з вимогами цього Закону умови оплати праці, пенсійного забезпечення педагогічних працівників, стипендіального забезпечення осіб, які навчаються, зберігаються для вищих навчальних закладів I–II рівня акредитації, які прийняли рішення про об’єднання у регіональний центр професійної освіти, професійний коледж, на рівні вищого навчального закладу I–II рівня акредитації, а для професійно-технічних навчальних закладів, які прийняли рішення про об’єднання, – на рівні професійно-технічних навчальних закладів.
4. Визнати таким, що втратив чинність, Закон України “Про професійно-технічну освіту” (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 32, ст. 215 із наступними змінами).
5. Внести до Закону України “Про вищу освіту” (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 37–38, ст. 2004) такі зміни:
1) у пункті 3 частини першої статті 28 слова “Коледж також має право здійснювати підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста.” виключити;
підпункт 5 викласти в такій редакції:
“5) вищі навчальні заклади, що здійснюють підготовку фахівців за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, мають право починаючи з 2017 року продовжити освітню діяльність з підготовки фахівців освітньо-професійного ступеня молодшого бакалавра за умови отримання (наявності) ліцензії на підготовку молодшого бакалавра з відповідної спеціальності. Акредитація освітніх програм для підготовки фахівців освітньо-професійного ступеня молодшого бакалавра здійснюється на загальних засадах згідно із цим Законом;”;
абзац перший підпункту 16 виключити.
6. Засновникам професійно-технічних і вищих навчальних закладів І–II рівня акредитації привести до 1 січня 2018 року типи і статути навчальних закладів у відповідність із цим Законом.

Голова Верховної Ради
            України                                                                             А.В. Парубій